RASHÔMON - DEMONENES PORT
Jeg forstår det ikke. Jeg kan bare ikke forstå det.
Det er helt ubegripelig.
Hva er det?
Hva er det du ikke forstår?
Jeg har aldri hørt noe så merkelig i hele mitt liv.
Fortell!
Så heldig at vi har en prest her. Og han ser klok ut, også.
Ikke engang abbed Konin fra Kiyomizu- tempelet, som er kjent for sin lærdom,-
-ville kunne forklare noe så underlig.
Jaså? Kjenner du også til denne merkelige historien?
Jeg så den med egne øyne og hørte den med egne ører i dag.
-Hvor? -På politistasjonen.
Politiet?
-En mann ble myrdet. -Jaså! Bare en drept mann?
Her ved Rashomonporten er det alltid flere lik som ingen vil vite av.
Det stemmer.
Krig, jordskjelv...
...sykloner, branner, sult, farsotter...
Det er den ene katastrofen etter den andre.
Og som om det ikke var nok, så herjer banditter hver kveld.
Jeg har sett menn dø som fluer og bli drept som dyr.
Men... Jeg har aldri før hørt om noe så forferdelig.
Det er virkelig forferdelig.
Man kan ikke stole på menneskets godhet lenger.
Det er verre enn banditter, verre enn farsotter...
...sult, branner og krig.
Hør her, prest...
Ingen prekener, takk.
Jeg ville bare få tiden til å gå mens jeg søkte ly for regnet.
Men jeg hører heller på regndråpene enn på dine kjedelige prekener.
Hør nå etter, vær så snill! Kan du forklare meg dette?
Jeg forstår ikke noen av de tre.
Tre hvem?
-Det er dem jeg vil fortelle om. -Ta deg god tid.
Det kommer til å regne en stund.
Det skjedde for tre dager siden.
Jeg lette etter ved oppe i fjellene.
Jeg skyndte meg å varsle det nærmeste politiet.
Og i dag, tre dager senere, ble jeg innkalt til politiet.
Ja, Deres nåde.
Jeg sverger at det var jeg som fant liket først.
Unnskyld? Om jeg fant et sverd eller noe lignende?
Nei, det var ikke noe slikt der.
Bare en kvinnes reisehatt som hang på en gren,-
-en istykkertrampet samuraihatt på bakken-
-og et avskåret stykke tau like ved kroppen.
Og litt lenger bort, på det falne løvet,-
-lå en amulettpose av rød brokade.
Ja.
Det var alt jeg så i nærheten av åstedet, det sverger jeg.
Jeg så den drepte mannen da han fortsatt var i live.
Det var for tre dager siden på ettermiddagen.
Det var på veien mellom Sekiyama og Yamashina.
Kvinnen bar et slør, så jeg så ikke ansiktet hennes.
Mannen var bevæpnet med sverd, bue og piler.
Jeg trodde aldri jeg ville se ham i en slik tilstand.
Menneskets liv er like forgjengelig som morgendagen.
Det er synd det skulle gå slik for ham.
Mannen jeg har fanget heter Tajomaru.
Han er beryktet overalt. Han er banditten Tajomaru.
Da jeg fanget ham, bar han en blå jakke-
-og dette koreanske sverdet.
Det var klokken åtte om kvelden i forgårs ved elven Katsura.
Hva er i veien?
Et svart kogger i lakk med 17 haukefjærspiler,-
-en pil surret inn i lær og en gråskimlet hest.
Alt tilhørte den drepte mannen.
Tajomaru ble kastet av en hest han selv hadde stjålet.
Det må ha vært skjebnen.
Skulle Tajomaru bli kastet av?
Ikke vær tåpelig!
Den dagen...
...da jeg galloperte fram på den grå hesten, ble jeg tørst.
Ved Oshaka-passet drakk jeg fra en bekk.
Det må ha ligget en død huggorm i vannet ovenfor.
Jeg fikk så vondt i magen at det svartnet for meg.
Da jeg var fremme ved elven holdt jeg ikke ut lenger.
Jeg steg av og satt meg på elvebredden.
Skulle Tajomaru falle av hesten?
Bare en enfoldig mann kunne tenke en så enfoldig tanke.
Jeg vet at mitt hode vil bli spiddet på en påle.
Jeg akter ikke å skjule noe, som en annen kujon.
Jeg sverger stolt at jeg, Tajomaru, drepte mannen.
Det var i formiddagsheten for tre dager siden at jeg så paret.
Plutselig blåste en sval bris gjennom løvet.
Hadde det ikke vært for den brisen, hadde jeg ikke drept ham.
Jeg så bare et glimt, så ble hun skjult igjen.
Jeg trodde jeg hadde sett en engel.
Jeg bestemte meg for å bortføre henne,-
-selv om jeg ville måtte drepe mannen.
Hvis jeg slapp å drepe ham, ville det jo ha vært fint.
Jeg planla ikke å drepe ham, bare å få henne for meg selv.
Men veien til Yamashina var ikke det rette stedet.
Hva vil du?
Hva vil du?!
Du trenger ikke være redd meg.
Er det ikke vakkert?
Se nærmere på det.
Det er en gravhaug på fjellet der borte.
Jeg åpnet den og fant sverd, dolker, speil og andre ting.
Jeg har gravd det ned her i skogen.
Jeg kan selge det billig.
Det er på den andre siden av krattet.
Gå foran meg.
Der! Ved roten av den furuen.
Det er fryktelig! Mannen din ble bitt av en orm.
Ansiktet hennes ble plutselig likblekt.
Hun stirret stumt på meg med sitt alvorlige barneansikt.
Jeg ble sjalu på mannen, rasende på ham.
Jeg ville vise henne hvor stygg han var der han satt bundet fast ved treet.
Plutselig fikk jeg et innfall jeg aldri har før hadde fått.
Hun hadde det verste temperamentet jeg har opplevd.
Så jeg fikk henne uten å drepe mannen, slik jeg hadde tenkt.
Jeg hadde ingen planer om å drepe ham. Men så...
Vent!
Min ektemann eller du må dø.
En av dere må dø!
Å vanæres foran to menn er verre enn døden for meg.
Jeg vil... Jeg vil...
...tilhøre den av dere som overlever.
Jeg ville ikke drepe ham i det skjulte, og han kjempet godt.
Ved det 23. sverdslaget...
Og ikke glem det. Jeg beundret hans dyktighet med sverdet.
Han er den eneste som har utvekslet mer enn 20 hogg med meg.
Hva? Kvinnen?
Hun flyktet i panikk da vi begynte å fekte.
Hun må ha vært skrekkslagen,-
-for da jeg kom tilbake til stien, sto hesten der og gresset.
Hun hadde vært modig,-
-men hun var likevel bare en vanlig kvinne.
Jeg orket ikke engang å lete etter henne.
Unnskyld? Mannens sverd?
Jeg drakk det opp samme dag.
Hva?! Dolken hennes?
Jeg husker at den var innlagt med perlemor og så dyr ut.
Den hadde jeg helt glemt.
Synd. Det må være Tajomarus største tabbe.
Tajomaru er kjent blant alle banditter i Kyoto for sin lidderlighet.
I fjor høst ble to kvinner funnet myrdet bak Torie-templet.
Han må ha vært den skyldige.
Det skulle ikke forbause meg om han drepte denne kvinnen også.
Men så dukket hun opp på politistasjonen.
Hun hadde søkt tilflukt i et tempel, der hun ble funnet av politiet.
Løgn! Alt er løgn!
Tajomarus tilståelse og kvinnens fortelling.
Mennesket kan ikke snakke sant, for det er dødelig.
Ofte er ikke folk ærlige mot seg selv engang.
Du har kanskje rett.
Men det er fordi de dødelige er svake.
Det er derfor de lyver. De lurer til og med seg selv.
Jeg har ikke noe imot å høre på oppdiktede historier.
Hvordan lød hennes fortelling?
Hennes fortelling var helt forskjellig fra Tajomarus.
Hva forskjeller angår,-
-så så hun ikke så hard ut som Tajomaru påstod.
Jeg så en ynkelig veikhet i henne.
Den mannen i mørkeblå klær...
Da han hadde forgrepet seg på meg-
-sa han at han var banditten Tajomaru-
-og så hånlig på min ektemann.
Det må ha vært uutholdelig for min ektemann.
Jo mer han kjempet for å komme seg løs...
...desto dypere skar tauene seg inn i ham.
Uten å vite hva jeg gjorde...
...så løp jeg mot min ektemann. Jeg prøvde, ihvertfall.
Når jeg tenker på øynene hans...
...så føles det fortsatt som om blodet mitt fryser til is.
Det jeg så i min ektemanns øyne var ikke vrede...
...og ikke sorg.
Han stirret kaldt på meg med avsky i blikket.
Slutt! Ikke stirr slik på meg.
Det er for grusomt.
Det gjør ikke noe om du slår meg, ikke engang om du dreper meg,-
-men ikke se på meg med slik avsky.
Drep meg!
Drep meg med ett hogg!
Slutt.
Slutt!
Og så...så besvimte jeg.
Da jeg kom til bevissthet og så meg rundt...
...ble jeg møtt av et forferdelig syn.
I min ektemanns bryst, i hans døde kropp...
...fant jeg dolken min, kald og glinsende.
Helt fra meg av skrekk...
...flyktet jeg ut av skogen.
Senere, da jeg var på vei hjem...
...oppdaget jeg plutselig at jeg sto ved sjøen.
Jeg kastet meg i sjøen.
Jeg prøvde å ta mitt eget liv på andre måter,-
-men alle forsøk mislyktes.
Hva skal en stakkars hjelpeløs...
...enfoldig kvinne som jeg gjøre?
Når jeg hører på deg, går det rundt i hodet mitt også.
Men kvinner bedrar oss med sine tårer.
De bedrar til og med seg selv.
Man skal ikke høre på kvinner. Da blir man bare narret.
-lfølge det den døde mannen sa... -Den døde mannen?
-Hvordan kunne en død mann snakke? -Han snakket gjennom et medium.
Løgner! Alt han sa var løgn.
Men en død mann lyver ikke.
Hvorfor ikke det, prest?
Jeg vil ikke tro at mennesket er så syndig.
Klart, men hvem er ærlig nå for tiden?
-Selv om noen åpenbart tror de er det. -Ikke si slike fæle ting.
Alle prøver å glemme det som de har dårlig samvittighet for,-
-og finner på historier. Det er enklere.
Samme det. Få høre den døde mannens historie.
Jeg befinner meg i mørket nå.
Jeg lider her i mørket.
Forbannet være du som forviste meg til dette svarte helvete.
Da banditten hadde forgrepet seg på min hustru, begynte han å trøste henne.
Hun satt på det døde bambusløvet og så ned i fanget sitt-
-og banditten begynte å snakke.
"Når du nå har gitt deg hen til en annen mann,-
-kan du inte lenger leve lykkelig med din ektemann."
"Gift deg med meg. Jeg gjorde dette av kjærlighet til deg."
Da han sa det, så min hustru drømmende opp.
Så vakker hadde hun aldri sett ut i all den tid vi hadde vært gift.
Hva svarte min vakre hustru banditten...
...foran sin hjelpeløse ektemann?
Ta meg.
Ta meg med deg.
Jeg hørte tydelig at hun sa det.
Men dette var ikke hele hennes synd.
I så fall hadde jeg ikke vært så bedrøvet her i mørket.
Drep ham!
Så lenge han lever, kan jeg ikke bli med deg.
Drep ham!
De ordene virvler fortsatt rundt meg-
-og prøver å blåse meg ned til bunnen i denne mørke avgrunnen.
Har noen før hørt slike hatefulle ord fra et menneskes munn?
Til og med banditten grøsset da han hørte dem.
Drep ham.
Drep ham!
Hva vil du gjøre med denne kvinnen?
Vil du drepe henne eller skåne henne? Nikk eller rist på hodet.
Jeg tilga nesten banditten da han sa de ordene.
Vil du drepe henne eller la henne leve?
Flere timer senere, jeg vet ikke hvor lenge...
Hun klarte å flykte. Jeg må komme meg i sikkerhet.
Det var stille.
Jeg hørte noen som gråt i nærheten.
Noen gråt. Hvem kunne det være som gråt slik?
Alt var stille.
Hvilken stillhet!
Plutselig ble lyset borte.
En dis begynte å innhylle meg uten at jeg merket det.
Jeg lå helt rolig i stillheten.
Så virket det som om noen forsiktig nærmet seg.
Hvem kunne det være?
Denne personen la hånden på dolken i mitt bryst...
...og trakk den langsomt ut.
Det er ikke sant! Han hadde ikke noen dolk i brystet.
Han ble drept med sverd!
Dette blir stadig mer interessant.
Du må ha bevitnet alt sammen fra begynnelse til slutt.
-Hvorfor vitnet du ikke? -Jeg ville ikke bli innblandet.
Men nå snakker du om det.
Spytt ut. Din historie virker mest interessant av alle.
Jeg vil ikke høre! Jeg har fått nok av fæle historier.
Dette er ingen uvanlig fortelling nå til dags.
Det sies at demonene her har flyktet, forferdet over menneskene.
Vel, hvor mye vet du om dette?
-Jeg fant en damehatt i fjellene. -Det har du allerede fortalt.
Da jeg hadde gått 20 meter til, hørte jeg en kvinne gråte.
Jeg tittet fram bak en busk,-
-og da så jeg en bundet mann, en gråtende kvinne og Tajomaru.
Så det var løgn at du fant liket av en mann?
Jeg ville ikke bli innblandet.
Ja vel, fortsett med historien. Hva gjorde Tajomaru?
Han knelte foran kvinnen og ba henne om forlatelse.
Jeg har alltid gitt etter for mine onde innfall,-
-ettersom jeg syntes at det var best for meg.
Men i dag er det ikke slik.
Jeg har gjort deg til min, men jeg attrår deg mer og mer.
Vær så snill, gift deg med meg!
Jeg, Tajomaru, som er kjent i hele Kyoto...
...ber deg på mine knær.
Hvis du vil, slutter jeg med det jeg gjør.
Jeg har tilstrekkelig med penger til å ta vare på deg.
Hvis du ikke vil ha urene penger, skal jeg arbeide i mitt ansikts sved.
Selv om jeg må slite som en slave, skal jeg gjøre deg lykkelig.
Jeg gjør hva som helst for deg, hvis du blir min for alltid.
Vær så snill, gift deg med meg!
Vær så snill! Hvis du nekter, må jeg drepe ham.
Si ja, vær så snill!
Slutt å gråte. Slutt å gråte, og svar meg. Si at du vil bli min kone.
Si det!
Det er helt umulig.
Det kan ikke jeg bestemme. Hvordan kan en kvinne gjøre det?
Jeg forstår hva du mener. Det er mannen som skal avgjøre det.
Vent!
Jeg nekter å risikere livet for en slik kvinne.
Du er vanæret. Hvorfor tar du ikke ditt eget liv?!
Jeg vil ikke ha en slik skjøge.
Hvis du vil, skal du få henne.
Jeg beklager tapet av min hest mer enn tapet av henne.
-Vent! -Ikke følg meg.
Slutt å gråte. Ingen lar seg lure av dine tårer.
Slutt å plage henne. Det er umandig.
Alle kvinner er svake.
Det er dere som er sveklinger.
Hvis du er min ektemann, hvorfor dreper du ham ikke?
Det ville en ekte mann ha gjort.
Du er ikke en mann heller.
Da jeg hørte ditt navn, sluttet jeg å gråte.
"Tajomaru kan redde meg ut av denne situasjonen", tenkte jeg.
"Hvis han redder meg ut av denne situasjonen,-
-vil jeg holde ut hva som helst." Jeg trodde du skulle hjelpe meg.
Men du er akkurat som min mann.
Hvis en kvinne elsker en mann, glemmer hun alle verdslige ting.
En kvinne kan bare vinnes med sverdet.
Jeg vil ikke dø! Jeg vil ikke dø!
Klart, det er sikkert sant...
Jeg lyver ikke! Jeg så det med mine egne øyne.
-Det tviler jeg også på. -Jeg lyver ikke!
Ingen lyver, hvis han har sagt at han skal lyve.
Kan vi ikke stole på hverandre, blir verden et helvete.
-Ja, verden er et helvete. -Men jeg tror på mennesket.
Jeg vil ikke at verden skal bli et helvete.
Det hjelper ikke å skrike. Hvilken av historiene tror du på?
Jeg forstår det ikke. Jeg får det ikke til å rime.
Glem det. Menneskets handlinger er ikke til å bli klok på.
Hva driver du med?!
Hva er i veien?
Så grusomt!
Noen kommer til å stjele klærne, så hvorfor kan ikke jeg gjøre det?
-Er du en djevel? -Djevel?
Hva er barnets foreldre da?
De tar ikke vare på det, men forlater det. De er djevler!
Du tar feil! Se på amulettposen som sitter på serken.
Det må ha skjedd noe som tvang dem til å forlate barnet sitt.
-Jeg har ingen medlidenhet med andre. -Så selvisk!
Hva er galt med det? Nå for tiden lever mange verre enn hunder.
Man overlever ikke med mindre man er selvisk.
Ditt råskinn! Det stemmer.
Alle er selviske, og finner på alle slags unnskyldninger.
Banditten, mannen... Og du også!
Og det er ikke du?
Du er latterlig. Kanskje du kan lure politiet, men ikke meg!
Hvor er kvinnens perlemorsdolk, som Tajomaru sa var så verdifull?
Ble den slukt av jorden?
Hvem stjal den, om ikke du?
Jeg tror jammen jeg traff spikeren på hodet.
Det kaller jeg å være selvisk.
Har du noe mer du vil si?
Ellers går jeg.
Hva gjør du? Skal du ta klærne?
Jeg har allerede seks barn.
En unge fra eller til spiller ingen rolle for meg.
Jeg har fornærmet deg.
Det er naturlig i disse tider. Man kan ikke stole på noen.
Det er jeg som bør skamme meg.
Jeg forstår ikke hvordan jeg kunne gjøre noe slikt.
Jeg må takke deg.
Takket være deg...
...kan jeg beholde min tro på mennesket.
De gjør meg forlegen.